ЗАПОБІГАННЯ НЕГАТИВНИМ ДЕВІАНТНИМ ПРОЯВАМ У СВІТОВІЙ ПРАКТИЦІ - Джужа, Анастасія Олександрівна; Тичина, Дмитро Михайлович (Українська поліцеїстика: теорія, законодавство, практика, 2024)
У статті висвітлено проблеми запобігання негативним девіантним проявам у світовій практиці, які ґрунтуються на принципах демократизації, лібералізації, прогресивності. Однак застосування таких заходів запобігання має будуватися й на обмежувальних принципах, що перешкоджають девіантним зловживанням. Окреслено елементи стратегії превенції Міжрегіонального інституту ООН з дослідження злочинності та юстиції (UNICRI), ролі «сусідського контролю» як прикладу партнерства в запобіганні кримінальним правопорушенням – «crime prevention». Зосереджено увагу на взаємодії населення та поліції з метою підвищення захищеності громадян, ефективності правоохоронної діяльності, мінімізації незаконних дій поліцейських. Узагальнюючи відомі рекомендації щодо системи превенції, визначено стратегічні напрями: загальносоціальні заходи, спрямовані на скорочення соціально-економічної диференціації, безробіття, покращення міської екології тощо; програми підтримки сім’ї та дітей; програми підтримки та лікування осіб, які зловживають алкоголем, наркотиками, які звільнилися з місць позбавлення волі, жертв кримінальних правопорушень; сусідська взаємодопомога – «сусідський контроль»; максимально ефективне утримання осіб, які відбувають покарання в місцях несвободи; поліпшення «техніки безпеки міської агломерації» (електронні засоби безпеки, освітлення вулиць, скверів, дворів, охоронна сигналізація, патрулювання місцевої поліції тощо). На спеціально-кримінологічному рівні розкрито форми первинної, вторинної та третинної превенції девіантних проявів. Доведено, що одним з найважливіших та найсприятливіших напрямів соціального контролю над девіантністю є надання соціальної, психологічної, медичної допомоги особам, схильним до наркотичної та алкогольної залежності, бездомним і безробітним, біженцям і вимушеним переселенцям, особам, що звільнилися з місць несвободи. Визначено соціальний контроль як механізм самоорганізації (саморегуляції) та самозбереження суспільства через встановлення та підтримку в суспільстві нормативного порядку та усунення, нейтралізації, мінімізації нормопорушної – девіантної поведінки.